Jag avskyr det här. Du är fortfarande här, men jag vet att du ska åka.
-Jag hör av mig. -Retas inte.
-Jag saknar dig så när du är borta. -Jag saknar dig också.
Sist sa Streck att om jag gnäller mer om dig...
...slänger han ut mig med häcken före.
Tala om för Streck att din häck tillhör mig. Han ska låta bli den.
Min klass vill att du hälsar på efteråt.
Det kan jag nog ordna, om du är snäll.
Hur snäll?
Tycker du om frukt?
Kom hit...
Fin persika, va?
-Är den till mig? -Ja.
Victory, det här är markkontrollen. Det är klart för nedräkning.
Besättningen har fått klartecken att lägga sig i bana runtjorden.
Besättningen mår bra och allt är klart.
Tre, två, ett, noll. Start.
-Markkontrollen, vi har lyft. -Uppfattat. Klart för fulltpådrag.
Victory, här. Vi drar på för fullt. Fin dag att flyga på.
Ananas!
-Vad har de i Kansas? -Majs.
Just det.
I Georgia, då? Vad har de där?
-Persikor. -Mycket bra.
-Och vad har vi här i Florida? -Apelsiner.
-Och rymdraketer. -Ja, Calvin. Och rymdraketer.
Mrs Armacost, ni har telefon.
Slå upp sidan sju. Och arbeta tyst.
-Mrs Armacost? -Ja, det är Jillian Armacost.
Det här är NASA. Vi har ett samtal från er man. - Varsågod, kommendör.
-Jillian? -Spencer?
Jag sa ju att jag skulle höra av mig. Visst är det fantastiskt?
Vad har du på dig?
-Det är ingen som lyssnar. -Jo...
Houston och JPL inräknat är det ungefär 300 som lyssnar.
-Visst är det en vacker dag? -Underbar.
Kan du se ut?
Femton sekunder kvar.
Jag är rakt ovanför dig.
Tittar du uppåt?
-Du kan väl le mot mig? -Det gör jag redan.
Ringde han från yttre rymden?
Från jordens omloppsbana, men han ringde från färjan.
Stanley ringer inte ens från restau- rangen. Spencer ringer från rymden!
Du har verkligen lyckats. Vi växte ändå upp tillsammans.
Du fångar rymdpojken, jag får olika versioner av spyflugor.
-Han är väl bra på småsaker också? -Som vad då?
-Småsaker som är så viktiga. -Ja.
Karlar är som parkeringsplatser. De enda som finns är handikapplatser.
Nåt har hänt.
Fortsätt titta.
Jag heter Sherman Reese, från NASA.
Det gäller er man.
-Vi vill att ni följer med... -De pratar om Spencer!
Snälla ni, kapten Strecks fru är redan där...
Tillståndet för Armacost och Streck och deras besättning är just nu ovisst.
-Är min man död? -Jag vet ännu ingenting...
-Är min man död? -Det vet jag inte.
Jag vill träffa nån som vet.
-Han är död. Det vet jag. -Nej, de är inte döda.
-Vad har de sagt till dig? -Ingenting. De säger inget.
Era män lever.
De är tillbaka på färjan. Vi ska ta ner dem genast.
-Vad var det som hände? -De var ute och reparerade satelliten.
En explosion inträffade och vi förlorade kontakten i två minuter.
Förlorade kontakten?
-Vad menar ni? -De drev bakom färjan.
Vi fick vända den 180 grader för att fånga upp dem.
-Var de alldeles ensamma? -Nu ska vi ta ner dem så fort vi kan.
Mr Reese stannar hos er tills vi kan sammanföra er.
De var helt ensamma där ute.
-Det är ingen fara. De lever. -Här kan ni se när färjan landar.
Vill ni att jag ska visa landningen? Det ska jag göra.
Markkontrollen, det här är Victory. Vi har landat.
Han andas själv, hans vitala funktioner ser bra ut.
Så vitt vi kan se, inga hjärnskador. Er man borde snart återfå medvetandet.
-Han klarar sig? -Absolut.
-Och Alex? -Kapten Streck är äldre än er man.
Hans hjärta utsattes för oerhörda påfrestningar.
Natalie...
Jag saknade dig så mycket.
-Hur mår du? -Jag mår rätt bra. Det gör jag.
Jag måste pinka.
Ska se vad jag kan göra.
Var är Alex?
Mår han bra?
Vad är det där?
Kände du?
-Herregud, vad är det?! -Jag är här, älskling!
-Förbannat! -Vad kan jag göra?
Hjälp honom!
Fortfarande inget blodtryck. Ingenting.
-Laddar 300. -Undan!
Det gick.
Intubera inte.
Var beredd med dopamin. Förbered för EKG.
-Vad svarade du? -Jag sa åt det uppblåsta aset...
...att vi aldrig blivit hjältar om vi inte tvingats jobba med en skrotsatellit.
Och vad hände sen?
Han sa att han aldrig blivit tilltalad på det sättet, men det gav jag fan i-
-och om han ringer igen ska jag leta rätt på honom, dra ner hans brallor-
-och ge honom smisk inför hans familj.
-Det var verkligen subtilt. -Ja, jag tyckte det.
Vad sa du egentligen till presidenten?
Jag tackade för att han ringde. Sen frågade jag vad han hade på sig.
Han började andas tungt, lät konstig och la på. Vad kan det betyda?
-Han tänder nog inte på dig. -Jag vill också ha en ballong.
Du har fått godis i stället. Det ligger i bilen.
Pratar han nånsin om det?
Pratar Spencer om vad som hände, hur det var när de var ensamma?
Det kommer att bli bra. De är hemma igen.
Han pratar inte om det, eller hur? Det gör inte Alex heller.
Han nämner inte ett ord om det.
Är det så konstigt?
-De kunde ha dött. -Men det gjorde de inte.
Men nästan.
Att ha gått igenom det och sen aldrig tala om det... Det är mycket märkligt.
Det är över.
Gumman...
Det måste vara svårt för dig också.
Men det skrämmer mig att de inte låtsas om det.
-Varsågod. -Tack, kommendör.
Vet du en sak?
Jag tänker säga upp mig.
-På grund av det som hände? -För att jag är färdig med det här.
Jag har fått ett erbjudande från ett rymdtekniskt företag. Chefsposition.
Massor av pengar. Och jag menar skeppslaster med pengar.
Vad vet du om att vara chef? Du är flygare.
Nej, gumman. Jag är en sann amerikansk hjälte.
USA:s president sa det, och du hörde det själv.
Det är visst bra för affärerna att ha en hjälte i företaget.
Men nackdelen är...
...att företagets huvudkontor...
...ligger i New York.
Skojar du?
New York? Du avskyr ju New York.
För mycket folk, har du sagt.
Vi har ett bra liv här.
Mitt jobb, våra vänner, allting.
Vad säger du? Går du med på det?
Flyttar du till New York med mig?
Du har alltid ställt upp för mig.
Jag vill ställa upp för dig.
Då flyttar vi.
-Mrs Armacost? -Ja, Paula?
När er man är i rymden... Har han sett Gud nån gång?
Utomjordingar då? Har han med sig en laserpistol i så fall?
Jag skulle ha två: en liten i fickan och ett lasergevär.
Har han nåt lasergevär? Tar han med det hem? Fungerar det på jorden?
Vet du en sak?
Jag kommer att sakna dig.
Efter mitt korta uttalande får ni ställa frågor.
Kapten Alex Streck avled i går klockan 20.55.
Dödsorsaken är fastställd till en kraftig stroke, en svår hjärninfarkt.
Alex var en tillgång långt utöver vad tjänsten krävde.
Vi kommer alla att sakna honom oerhört. Begravningen sker i stillhet.
-Svävar kommendör Armacost i fara? -Det får dr Petrada besvara.
Kommendör Armacost har genomgått otaliga undersökningar.
Vi anser att han inte svävar i större fara än nån annan.
Jag väntar här borta.
Är du okej?
-Var är Natalie? -Där inne. Hon har frågat efter dig.
Vi ses om en stund.
De talade med honom varje kväll.
Hela tiden.
Jag förstod dem inte.
Vilka då?
De.
De, Jillian.
Han gömmer sig inne i mig.
Jag uppskattar ert intresse, men de har stuckit och skurit i hela mig.
-Era chefer anser att jag är frisk. -Jag vet, allt är säkert som det ska...
-Vet de om att ni vill göra det här? -Nej.
Jag ska tipsa dig om några bra affärer.
Det är en söt klänning, men den är inte så passande.
När de spänt fast en backar de som är smarta flera kilometer.
Man känner första stöten när huvudmotorn tänder.
Men sen när startraketen slår på...
...då vet man att man ska åka riktigt fort.
Förut arbetade jag för aids, nu är det hunger som gäller.
Jag undervisar.
På universitetet?
Nej, andra klass.
Förlåt, jag tyckte du sa andra året.
Ambrose. Hej. Du ser strålande ut.
Ursäkta mig.
Ursäkta mig, Phillip.
Strunta i henne. Bristen på fett har gjort henne omänsklig.
Hon har nog inte haft mens på tre år. Bra att generna inte förs vidare.
-Shelly McLaren. -Jillian Armacost.
-Din man måste vara... -Jackson McLaren.
Alla hade cigarrer, men Jackson hade störst cigarr av alla.
Varsågod.
-Har du många vänner i stan? -En del. På jobbet... Spencer, förstås.
Din man och vän?
Bäst att du håller tyst om det, annars kan du bli åtalad.
Det där tycker jag om.
Ditt skratt. Det är äkta.
Det var länge sen jag hörde nåt sånt.
Jag kommer.
Det har uppstått en mindre katastrof i köket. Brinnande konfekt...
Jag ringer dig, så kan vi träffas och skratta lite.
-Hur är det med dig? -Jag är berusad.
Vad bra.
Bra.
Berätta vad som hände där uppe.
Vi går en sväng.
Vill du veta vad som hände?
Då ska jag berätta det.
Du vill veta om de där två minuterna?
Du pratar aldrig om det.
Två minuter.
Mörkt.
Svart.
Inget ljus.
Nåt exploderade.
Allt slutade fungera.
Inget ljus.
Ingen kommunikation.
Det var svart. Tyst.
Inget ljud, men nåt högt hördes.
Ljudlig tystnad.
Och det var kallt, det var så kallt.
Och jag visste vad kylan var.
Döden.
Den höll mig i sitt grepp den första minuten. Och sen...
...blev jag varm.
Det var din värme jag kände.
Din kroppsvärme. Dina händer.
Insidan av din mun.
Värmen av din fitta. Värmen inuti din kropp, Jillian.
Din värme.
Jag omgavs av den.
Den fick mig att andas.
Vad är det som händer?
Vad gör du?
Jag kunde inte sova, så jag...
...lyssnade på musik.
Förlåt om jag var hårdhänt.
Jag hade väl druckit lite för mycket.
Nu går vi och lägger oss.
God natt, älskling.
"Sen gissade hon hans namn. Konrad Pepparkvarn? Den lille svarade..."
Nej!
"Jag vet, sir William Dörrhandtag? Och den lille mannen svarade:"
"Jag vet, det måste vara Revbens- spjäll. Den lille mannen svarade:"
"Det kan väl inte vara Rumpelstiltskin?"
"Vad sa du? frågade den lille mannen. - Jag sa, kan det vara..."
Rumpelstiltskin!
"Och den lille mannen skrek..."
"...och stampade med foten."
-Du låter så ledsen, gumman. -Det beror på stan, Nan.
-Den äter sig in under huden. -Låt den inte göra det.
Det var så det blev när mamma och pappa dött. Du lät likadan då.
Har du hittat nån doktor att prata med?
Inte än.
Lova mig en sak. Om du känner dig så igen, hitta nån att prata med.
Jag måste sluta nu. Hej då.
Du är sen.
Fick du inte mitt meddelande? Ett middagsmöte.
-Jag har inte lyssnat av svararen. -Förlåt mig.
Jag har inte lärt mig behärska bolagsskiten än. Jag ska ta en dusch.
Tänker ni nånsin "Tänk om jag haft en F-15 under andra världskriget?"
Vad man kunde gett folk spö med så avancerad teknik.
-Hur många finns det att spöa? -Många.
Men det moderna slagfältet är elektroniskt.
Stridsplanet han hjälpt oss skapa kan identifiera och slå ut allt elektroniskt.
Två McLaren-motorer med en dragkraft på 25 000 kilopond.
-Spännvidd 23 meter. -Fullt utfälld.
Toppfart 2 900 km/h.
Maxhöjd 17 000 meter, och en besättning på två personer.
Det moderna slagfältet är en storm. En elektronisk storm...
...med plan och stridsvagnar och datorer som surrar.
In i den stormen flyger vårt stridsflygplan.
Utan bomber, utan robotar. Det sänder bara ut en signal.
Det är som Guds röst. Bara en signal som stänger av allting.
Vem är fienden i detta ögonblick, som vi måste försvara oss mot?
Fienden just nu?
Det är du, min kära.
Hur låter signalen den ger ifrån sig?
Människor kan inte höra den. De hör ingenting.
Ursäkta mig. Fröken Augusta vill att ni kommer.
-Augusta kallar oss till sin bädd. -God natt-kyssen.
Efter veckopengen är det dagens viktigaste stund.
Föräldraskapets glädjeämnen.
-Varför är du så frånvarande? -Jag är här.
Vad är det för fel?
Jag förstår inte vad de pratar om.
-Det är som om deras prat är kodat. -Det är affärer, helt enkelt.
Varför måste du bygga planet? När du talar om det låter det inte som du.
Det är mitt jobb, raring.
Du sa att du skulle flyga för alltid.
Du sa att man skulle få begrava dig i himlen.
Det fick de nästan göra.
Vad söker du när du ser på mig så där?
Vad döljer du för mig?
Ingenting.
Nej...?
Det här kommer att kännas lite kallt.
Nu tar vi oss en titt.
Där är den. Vi ska mäta den.
Nio veckor, plus eller minus några dagar.
-Ser ni det där som fladdrar? -Vad är det?
Hjärtslagen.
-Ska det slå så fort? -Det vore oroande annars.
Allt ser bra ut, Jillian.
Det var intressant...
Vänta, jag är inte säker...
Ser ni där?
Ett hjärta till.
Två hjärtan som slår.
Det är tvillingar, mrs Armacost.
Det här är numret till en stödgrupp...
...för kvinnor som väntar tvillingar.
Det är en sak jag inte har talat om, för min journal.
Jag borde sagt det...
För några år sen, när mina föräldrar dog...
...hade jag det svårt.
Hur illa var det?
Jag kunde se människor jag kände...
Jag såg dem som döda.
Och ibland...
...såg jag mig själv.
Sökte du hjälp?
Var du inlagd?
Ja.
Vet han om det?
-Han hjälpte mig igenom det. -Du är rädd för...
...att havandeskapet ska få det att komma tillbaka?
Tillbringa tid med Spencer, upplev det här tillsammans.
När du vet att känslorna beror på livet som växer inom dig...
...och på att din kropp ställer om sig, njut av det.
Och om du behöver, ring mig, när som helst.
Tack.
Bara en mardröm.
Du pratade i sömnen.
Vad sa jag?
Det hörde jag inte. Det lät inte som ord, snarare som ljud.
Jag är rädd.
Det vore nog konstigt om en förstföderska inte var rädd.
Kom.
Så... Nu känns det väl bättre?
Allt kommer väl att bli bra?
Allt kommer att ordna sig.
-De kommer väl att vara friska? -De blir lika vackra som sin mor.
Vad kommer de att bli när de blir stora?
Piloter, förstås.
-Som sin far? -Precis som sin far.
Luta huvudet bakåt. Jag ska tvätta håret på dig.
Drömmer jag?
Nej.
Du drömmer inte.
Och sen tittar han på en med blicken som säger: "Älskling, jag förstår."
Hur länge han än masserar mina fötter fattar han inte.
-Masserar han dina fötter? -Jag förstår vad du menar.
Vi ska gå igenom det tillsammans, men jag känner ett enormt avstånd.
Han har ingen aning om vad som händer i min kropp.
Masserar han dina fötter?
Jag satte mig i badkaret med strumporna på.
Gud!
Vad du skrämde mig!
Nu är du illa ute.
Gillar du paj?
-Jag står inte ut länge till. -Hur mycket gillar du paj?
-Kom och ta den. -Först ska jag dricka dig, sen äta dig.
-Ta pajen. -Jag ska äta den.
Klarar du av oss alla tre?
Älskar du magen? Bra, för jag älskar den också.
Mrs Armacost?
Minns ni mig?
Mr Reese?
-Hur många månader? -Några få.
Jag måste tala med er.
Spencer arbetar för McLaren...
Nej, jag vill tala med er...
...om de där två minuterna. De två minuterna.
Vad är det?
Har ni märkt nån förändring hos er man sen dess?
Jag har gått igenom journalerna och funnit vissa avvikelser.
Er mans namnteckning före resan, och det här skrev han efteråt.
De liknar varann, men de är inte identiska.
-Inte samma namnteckning. -Är ni här på uppdrag av NASA?
Det här är provresultaten som togs efter resan.
-Är ni här på officiellt uppdrag? -Allt är normalt, med vissa avvikelser.
Blodvärden, temperatur, EKG, EEG... Alla värden är något förändrade.
Vet NASA om att ni är här?
De ville inte höra på. De sa upp mig.
Jag måste gå nu.
Om ni har nåt att säga, kontakta min man.
Jag visade dem, och de sa upp mig, sa åt mig att söka hjälp.
Följ inte efter mig.
Kapten Strecks obduktionsprotokoll visar att hela hans kropp kollapsade.
Och jag har sett Natalie Strecks protokoll.
Hon tog livet av sig. Jag var där, jag såg det själv.
Ja, men enligt protokollet var hon gravid i tredje veckan.
Hon blev troligen gravid sen maken lämnat sjukhuset.
Vad hände under de två minuterna?
Deras dräkter hade inbyggda bandspelare.
Nåt hände som gjorde dem vettskrämda! Vad då?
Det var en olyckshändelse...
Nej! De hade tränat för olyckor, hundratals timmar.
Om nåt går på tok har de en plan som de följer.
Något hände som männen inte hade tränats för.
Vad kan ha skrämt två vältränade astronauter så?
Kan ni svära på att han fortfarande är er man?
Släpp mig.
Besvärar han er?
Ja.
Ni vet redan, eller hur?
Rum 304, hotell "Nesbit Arms". Jag ber er!
Rotera panelen 48 grader, Alex.
Ja. Vad var det där? Kände du? Vad var det?
Herregud, vad i helvete är det där?!
Jag söker den gravida kvinnan i 24 F.
Vad är det?
Han sa att hon måste ha blivit gravid precis efter Alex kom hem.
-Sa han nåt annat? -Herregud, Nan...
Du får inte bry dig om den där galningen.
-Se till att Spencer kontaktar nån. -Nej.
-Spencer får absolut inte veta nåt. -Du sa att han såg galen ut.
Du måste lova mig att inte säga nåt till Spencer. Lova mig det.
Du får inte stänga det inne.
Du har rätt.
Om han besvärar mig igen...
...ska jag berätta det för Spencer. Ska vi säga så?
Visst.
-Mr Armacost, ert bord är klart. -Fint. - Vi går och sätter oss.
Stan? Du menar den största av alla förlorare? Han är borta.
-Alla kan inte ha samma tur som Jill. -Det är jag som har haft tur.
Hur är det?
-Vad är det? Hur mår du? -Jag känner mig bara lite varm.
Drick lite vatten.
Jag vill åka hem.
Mår du bättre?
Var är Nan?
-Hon gick ut. -Klockan är över 12.
Hon är ung, hon har kul.
Kommer du inte ihåg att vi hade kul?
Nej.
Kommer du inte ihåg det?
Vad är det med dig?
Funderar du nånsin över vad som hände Alex? Och Natalie?
Det gör jag. Jämt och ständigt.
De där två minuterna... Du kunde ha dött.
Varför vill du påminna dig om det? Varför ältar du det?
Kan du inte försöka vara lycklig för en gångs skull?
Jag går och lägger mig.
Mr Reese?
Jillian Armacost.
I Natalie Strecks obduktionsprotokoll... vad stod det om barnet?
-Mr Reese? -Inte i telefonen.
Ni förstår inte, jag måste få veta. Vad sa protokollet om barnet?
Barnen.
Vad?!
Natalie Streck skulle ha tvillingar.
Herregud!
-Vad är det som händer? -Det ska ni också ha?
Tvillingar?
Natalies barn...
Vad stod det om dem?
Jag måste visa er en sak. Det är nåt ni måste se.
Har ni hört sagan om prinsessan vars älskade prins stupar i strid?
Jag måste visa er en sak, mrs Armacost.
Förstår ni?
Fiendeprinsen...
När han intagit slottet...
...hittar han prinsessan och tvingar sig på henne.
Några månader senare är prinsessan havande.
Vems är barnet?
Det är antingen hennes fiendes barn...
...han som dödade hennes man...
...som våldtog henne.
I så fall vill hon ta livet av sig och barnet...
Eller också är hennes man fadern.
Det enda hon har kvar av honom.
En del av honom, som fortfarande lever inom henne.
Tryggt inom henne.
I så fall...
Men hur ska hon kunna veta det innan det är för sent?
Hur ska hon kunna veta innan barnet är fött och hon kan se ögonen?
Vi måste träffas. På allmän plats nånstans. Kom och möt mig.
Jag tyckte väl att det var ni.
Jag stod på andra sidan gatan. "Är det där Sherman Reese?"
Trevligt att se er.
Är ni här i tjänsten?
Jag arbetar inte för NASA längre.
Jag hörde det. Jag trodde att det var ett elakt rykte.
Jag kan ge er referenser, om ni vill. Jag kanske kan hjälpa er.
Vänligt av er.
Konstigt att jag stötte på er.
För jag tänkte faktiskt just på er.
Jag tänkte på testerna ni ville göra på mig när Alex dött.
Om ni har tid kan vi gå och ta en kopp kaffe.
-Jag måste faktiskt... -Kom igen nu.
Ni har väl all tid i världen nu, inte sant?
Kul att se er.
Ni höll på att glömma er väska. Jag tar den.
Du var den enda som visste! Jag bad dig att inget säga!
Det gjorde jag inte.
-Vad pratade ni om när jag sov? -Vi pratade bara.
Vi pratade bara! Det här är inte bra för dig!
Vart gick du i går?! Vart?!
Jag älskar dig, och Spencer älskar dig.
Spencer var där.
Spencer kom dit när jag träffade Reese, och bara du visste om det.
Hur kunde han veta om du inte talat om det?! Du lovade!
Jag älskar dig, men det här vill jag slippa.
Vad menar du? Kom tillbaka, Nan. Kom tillbaka!
Gå inte.
-NesbitArms. -Mr Reese i rum 304.
Det är ingen som svarar.
MAGASIN 1049 VAR FÖRSIKTIG. SHERMAN REESE
Hur är det med er?
Visst är det som ett skämt? Men om ni ser det här träffades vi aldrig.
Om ni ser det här är jag stendöd!
Det här är min säkerhetskopia. Det fick man lära sig vid NASA.
"Se alltid till att ha säkerhetskopior."
Jag är inte galen. Jag önskar verkligen att jag vore det.
Jag vet att jag inte är det. Ni kanske tror att ni är galen.
Självklart tror ni det.
Gör alltid en säkerhetskopia.
På bandet hör ni två röster.
Den ena är er mans, och den andra kapten Strecks.
Den här linjen är er mans röst.
Och kapten Strecks.
Spencer, vad var det? Herregud, vad är det där?!
Två röster, men tre linjer. Det finns nåt annat på bandet.
Nånting vår hörsel inte kan uppfatta.
Men jag har översatt det. Jag var tvungen att höra det. Och så här...
...låter det.
-"Atmosfäriska störningar" sa NASA. -Nej.
Från explosionen, i deras dräkter. Det är det inte, jag har spårat det.
Inte från dräkterna, satelliten eller färjan...
Och inte från jorden.
Det tog bara två minuter.
Om man vill ta sig hit nånstans långt långt härifrån-
-kanske man inte behöver resa i en farkost.
Man kanske kan färdas med ljusets hastighet, som en tanke.
Man bara väntar på att två av oss finns där uppe.
Två, i en bana nära ett mål att sikta in sig på, som en satellit.
Två stycken, höjda över alla misstankar. Amerikanska hjältar.
Vänta på dem...
...radera dem som ett band och spela in ett eget meddelande.
Han är inte er man längre. Det är han inte.
Datorn som styr planet är inte konstruerad än.
Men den ska sitta här i cockpit. Här där piloterna ska sitta.
Två datorer som arbetar i samspel...
...ger näring åt varann.
Tvillingar. Tvillingdatorer.
Tvillingar, mrs Armacost.
Vad tror ni att ni har inom er? Vad har han placerat där?
Vad de kommer att bli? Piloter, gumman.
Som sin far.
-Skrämde jag dig? -Jag hörde dig inte.
Jag kom hem för att jag tyckte synd om dig, för grälet med Nan.
-Vad grälade ni om? -Syskongräl, bara.
Har hon hört av sig?
Nej.
Hon ringer säkert.
Du darrar.
Gör jag?
Jag fryser lite.
Vet du vad jag har gjort? Jag tog med nåt som säkert gör dig gladare.
Vad sägs om den?
Jag sätter på den.
Tittade du på nåt?
En graviditetsvideo.
Vi kanske ska se den tillsammans.
Vi tittar på filmen.
Säkert?
Varför bygger du det där planet?
-Varför måste du bygga planet? -Det är ett kontrakt.
Jag har inte gjort hälften så mycket som Jackson påstår.
De har väldigt vassa ingenjörer.
Luta dig mot mig.
Jag vet vad du tänker.
Lugn.
Allting kommer att ordna sig.
Ditt satellitelände! Jag roterar panelen 48 grader, Alex.
Spencer, vad var det där? Kände du? Vad är det?
-Vad fan...? -Herregud, vad är det?!
Jag måste ha slumrat till.
Drömde du?
Nej, jag bara sov.
Drömde du inte?
Nej, Jill, jag drömde inte.
Gjorde du?
Min cateringkille får dem från franska Västindien.
Fransmännen är så långt före oss när det gäller såna saker.
Du kan inte ångra dig när du tagit de här.
Är du säker på att du vill göra det?
Ta båda tabletterna och gå och lägg dig.
Då får sammandragningar, men när blödningarna kommer går det snabbt.
-Och Spencer märker inget? -Han tror nog att du fått missfall...
...och köper dig ett nytt armband.
Ta det inte så hårt, lilla gumman.
Det har i alla fall ingen betydelse.
Det gör lite ont... och sen är det över.
Jag kan inte!
Det kommer att bli fruktansvärt.
Förlåt mig. Ni förstår säkert.
Jag måste.
Bara...lite smärta.
Sen är det över.
De är ju bara barn. Jag klarar det inte.
Jag klarar det inte. Hjälp mig!
Vad tänkte du göra med dem?
Du hörde dem.
Vad tänkte du göra?!
Snälla Jill...
Vi lugnar ner oss och pratar om det.
Lugna ner dig, gumman.
Vart ska du ta vägen?
Vart?
Säg inget.
Säg inte ett ord, gumman. Du mår bra nu.
De är kvar inne i dig. Precis där de behöver vara.
Och vi ska inte prata om det du försökte göra med tabletterna.
Det finns inte. Det har aldrig hänt.
Jag vill inte höra ett knyst från dig.
Hör du det?
Jag älskar dig så. Jag vet inte vad jag skulle ta mig till om nåt hände er.
Nu ska du vara tyst och vila.
Jag är här.
Jag kommer alltid att finnas här.
Sov nu. Duktig flicka.
Jag vill inte bråka med dig.
Det är nåt som är fel.
Nej. Du kan snart åka hem.
Det är nåt fel... med Spencer och tvillingarna.
Det är sjukhuset.
Han gjorde nåt med mig, Nan, och jag berättade det inte för dig.
Det är sjukhuset som får dig att känna så. Jag vet att du avskyr det.
Men du får snart åka hem. Vi ska ta hand om dig.
-Du? -Ja, självklart.
Jag, Spencer, alla.
Jag är så rädd.
Nåt hemskt håller på att hända med mig och barnen.
-Jag vet inte vad det är. -Vad är det?
Han gömmer sig inne i mig.
Spencer...
...gömmer sig...inne i mig.
Jag tror att hon är vaken.
Svara på en sak...
Om läkarna hade en aning om vad du tänkte göra...
...dina hemska svarta tankar...
Vad tror du att de skulle göra?
De skulle låsa in mig.
Låsa in dig?
De skulle kedja fast dig vid väggen.
Spärra in dig på sjukhuset igen.
Vill du att det ska bli så?
Jag vet att du inte vill det.
Det ska de inte få göra.
Vi ska vara starka.
Vi ska vara starka tillsammans.
För familjens skull.
Vi är förenade nu.
Du känner mig där inne där det är tryggt.
Jag bor här.
Vi är ett.
Varför har du Sherman Reeses väska?
Vad har du gjort med min syster?
Vem är du?
Vad fan gör du?! Släpp mig!
Washington Square Park.
-Kör! -Det är rött.
-Kör ändå! -Jag kan inte.
-Kör! Ni förstår inte... Snälla ni! -Jag kan inte.
Kapten Alex Streck dog i går 20.55.
Dödsorsaken har fastställts till en kraftig stroke.
Enligt läkarna en svår hjärninfarkt.
Han är inte er man längre. Det är han inte.
Välkommen hem, mrs A.
För helvete, Jill...
-Kom inte närmare. -Varför gör du så här?
Kom inte närmare, sa jag.
-Vem är du? -Vem jag är?
Den ende som nånsin brytt sig om dig.
Jag gav dig skäl att finnas till.
Jag är den som gav ditt liv nån jävla mening.
Nej.
-Jag känner dig inte ens. -Inte?
Jag ska berätta en sak...
En gång när jag var på väg upp bönföll du mig att låta bli.
Kommer du ihåg hur rädd du var?
Jag sa att jag skulle ta med en bit av himlen till dig.
Och du grät. Kommer du ihåg det?
Det gjorde jag fan också!
Vad tror du finns inne i dig?
Jag gav dig himlen.
Nej.
Du är inte Spencer.
Det måste inte vara så här, gumman. Gå bort från vattnet. Snälla du.
Du dödade min syster.
Du dödade min man.
Det gjorde jag.
Sen satte jag på hans fru.
Jag bor där.
Jag bor där. För alltid.
Nej, det gör du inte.
-Jag bor där. -Nej, det gör du inte!
-Redo för er första skoldag? -Ja.
Det ligger ett äpple i, och ni måste lova att äta upp det.
En puss.
Iväg med er nu. Sköt er ordentligt.
Vad kommer de att bli när de blir stora?
Ge dem lite tid, Susan. Det är första dan i skolan.
De blir nog piloter, precis som sin far.
Styvfar.
Du är deras far nu.
Översättning: Katinka Evers MEDIATEXTGRUPPEN